Ai auzit?
Acum a ajuns jos.
Cred că sunt vreo 40 de etaje, cel puţin.
Jos!
Vin din toate părţile. Cel puţin şase.
- Am o problemă. - Sunt de acord cu tine.
Nu înţelegi. Nu pot să-i detectez.
Niciun sunet, niciun puls.
- Au învăţat să se ascundă. - De unde ştii?
Lasă luptătorii, urmăreşte armele.
- Au săbii. - Au săbii, le aud.
Elektra, nu!
Matthew...
Aşadar...
Cine vrea să plece naibii de aici?
- Pierde prea mult sânge. - E o zgârietură serioasă.
Unde o duci?
Tot mai vin. Se mişcă repede.
- Cine sunt ăştia, Stick? - Nu-i momentul pentru taclale.
- Matty! - Mă ocup eu!
- Ai grijă. - Da.
Nu! Moare.
- Stick, moare. - Nu şi dacă intervin eu.
- Trebuie s-o ducem la spital. - Medicii n-o pot ajuta. Eu pot.
Mergem la tine acasă. E singura ei şansă.
Scumpo, stai trează. Stai trează.
Vine al doilea grup. Ţine-o bine.
Sfârşitul partidei ăsteia.
O să mai vină.
Întotdeauna mai vin.
Nu o să te mint. Situaţia e critică.
Ce se întâmplă cu ea?
Ai bicarbonat de sodiu?
Da, în frigider, de ce?
Să neutralizez acidul din dezinfectant.
Mai îmi trebuie whisky, cleşti, ceai negru.
Ce se întâmplă, Stick?
Vrei să stăm de vorbă sau să-ţi salvez iubita?
- Pulsul scade. - Whisky.
Toxinele din sânge îi blochează tot.
Va supravieţui?
Bicarbonatul?
Credeam că l-ai luat.
Matthew!
Am nevoie de cleşti şi de ceai fierbinte.
Cleştii sunt în spatele tău.
Matthew...
Sunt aici. Sunt aici.
Dacă mor...
Nu, n-o să mori. Ai auzit?
Elektra, uită-te la mine.
Concentrează-ţi atenţia la mine.
Respiră. Respiră.
E bine aşa.
Îmi pare rău.
Îmi pare rău că nu ţi-am spus.
Adu-o aici!
Da.
Unu, doi, trei.
Un cearceaf curat.
Poţi s-o salvezi?
Nu înainte de a-i face mai mult rău.
Stick, mai uşor!
Săbiile erau otrăvite.
O să moară în 20 de minute
dacă nu fac o şmecherie magică.
Fă ceaiul ăla odată!
Uşor.
Uşor, domnişoară. Sunt aici.
...precum şi noi iertăm greşiţilor noştri.
Matty, ciuleşte-ţi urechile.
Cum e ritmul cardiac?
E bun. E constant.
Cearceaful.
Nu e prea estetic.
Dar îşi face treaba.
Ceai?
Mulţumesc.
O să-şi revină?
O să ştim în 24 de ore.
A trecut prin momente şi mai grele.
Ce-ai spus?
Ellie e o luptătoare. Întotdeauna a fost.
O cunoşti?
Nu ţi-am spus?
De unde o cunoşti pe Elektra?
- N-am terminat. - Vreau răspunsuri!
Toată lumea vrea ceva.
- Vrei să te arunc afară? - Doar dacă vrei să moară.
Stai jos, Matty.
Unde e?
E posibil să-i fi spus eu să rămână acasă azi.
Cum?
De fapt, nu trebuia să rămână.
Foggy, ce naiba s-a întâmplat ieri?
Nu pot să mă descurc singur.
Nici măcar nu voiam cazul ăsta.
- O să fie bine... - Tot oraşul e cu ochii pe noi.
Dacă greşesc, n-o să mai lucrez niciodată.
Şi probabil că nici tu, prin asociere, adică...
Încetează. Nu te mai gândi că nu reuşeşti, că pierzi.
Gândeşte-te că o să câştigi.
Colonelul Ray Schoonover, trupele puşcaşilor marini, SUA.
Juraţi să spuneţi adevărul,
şi numai adevărul, aşa să vă ajute Dumnezeu?
Jur.
Te descurci.
Dle avocat?
Dle colonel, de cât timp îl cunoaşteţi pe inculpat?
De aproape un deceniu.
În perioada serviciului la puşcaşii marini.
Cunoaşteţi misiunile sale din Orientul Mijlociu?
Afghanistan, Pakistan, Iran?
Da, le cunosc foarte bine.
Ne-aţi putea spune
de ce a fost decorat lt. Frank Castle cu Crucea Marinei?
Datorită naturii acelei misiuni, va trebui să înţelegeţi
că anumite detalii sunt secrete.
Şi detaliile care nu sunt?
Locotenent Frank Castle făcea parte dintr-o unitate mică.
Conducea o misiune de recunoaştere la sol
în regiunea Hindu Kush.
Misiunea a fost compromisă.
Am fost atacaţi de pe trei flancuri.
Locotenentul Castle a vrut să anuleze misiunea.
Spunea că misiunea a eşuat şi că retragerea ar salva vieţi.
- Ofiţerul comandant a refuzat. - De ce?
Poate voia mai multe medalii.
Nu contează. Oricum, Frank avea dreptate.
Erau blocaţi, prinşi în canion.
Apoi ce s-a întâmplat?
În prima oră, ofiţerul comandant al misiunii
şi-a pierdut braţul într-o explozie.
Locotenentul Castle a preluat comanda.
Singurul lui scop era de a-şi salva oamenii.
Duşmanii puseseră la cale o ambuscadă
la singura "ZA" disponibilă pentru avioanele noastre.
Ce anume?
"ZA" înseamnă zonă de aterizare pentru un elicopter.
Duşmanul blocase această zonă de aterizare,
ştiind că era singurul loc de unde unitatea putea scăpa cu viaţă.
Nu trebuiau decât să aştepte.
Ştiau că unitatea lui Frank va ajunge acolo.
- Floare la ureche. - E un mod de a spune.
Numai că florile nu ştiu că vor muri.
Aceşti oameni ştiau.
Frank s-a dus singur în ZA pentru a-i distrage pe nenorociţi.
De ce nu a trimis un soldat? Cu siguranţă ar fi putut.
Nu era stilul lui.
S-au dezlănţuit focurile de armă. Era iadul pe pământ.
Frank împotriva a cine ştie câţi duşmani.
Apoi a urmat liniştea.
Soldaţii credeau că s-a sfârşit, că Frank murise şi urmau ei.
Apoi, se aud elicopterele.
Soldaţii ajung la zona de aterizare şi ce credeţi că văd?
Frank Castle stătea acolo, cu un zâmbet larg.
Era înconjurat de 32 de rebeli, toţi morţi.
Eliberase întreaga zonă de aterizare, de unul singur.
Cum?
Fiind el însuşi.
- Oamenii lui au supravieţuit? - Toţi.
Inclusiv ofiţerul idiot din cauza căruia au rămas blocaţi.
Dacă ar trebui să-l definiţi pe Castle, cum aţi face-o?
Aş spune că Frank Castle este un om
care şi-ar da bucuros viaţa pentru ceilalţi.
Şi crimele pentru care e acuzat astăzi?
Putea omul pe care-l cunoaşteţi să le comită?
Categoric nu.
Locotenentul Frank Castle pe care-l cunosc eu este un erou.
Un om care merită respectul...
Şi recunoştinţa noastră.
Nu este acelaşi om.
Mulţumesc, domnule. Nu mai am întrebări, dnă judecător.
Acuzarea?
Aş vrea să vă mulţumesc personal pentru slujirea ţării, dle colonel.
Tatăl meu a luptat în Vietnam.
- Ştiţi ce mi-a zis despre medalii? - Nu, doamnă.
Spunea că singurii oameni care ştiu cu adevărat ce s-a întâmplat
au fost acolo.
Aţi spus o poveste frumoasă, dle colonel,
dar cum putem şti că s-a întâmplat aşa cum aţi descris?
Probabil că nu m-am exprimat clar. Am fost acolo, doamnă.
Ofiţerul care l-a ignorat pe Frank şi şi-a lăsat oamenii blocaţi...
Vă uitaţi la el.
Şi, credeţi-mă când vă spun,
mulţumesc în fiecare zi Celui de Sus că mi-am pierdut doar braţul.
Acel om ne-a salvat viaţa mie şi întregii unităţi.
Dacă era după mine,
ar avea o Medalie de Onoare în jurul gâtului.
Nu mai avem întrebări acum, dnă judecător.
Cum ţi-a scăpat aşa ceva?
Toate numele erau redactate.
Nu-i bine.
Nu mai spune.
Nici Matt nu s-ar fi descurcat mai bine.
A fost bine.
Cum se simte?
Trăieşte.
Da? Eşti sigur?
Pe cât de sigur sunt de orice.
Iisuse! N-am mai trecut deja prin asta?
Vorbeşte, Stick.
Are legătură cu războiul.
Ce anume?
Tot.
Roxxon, clădirea Midland Circle, groapa, Elektra...
Te-ai ascuns în spatele acestui război de când te ştiu
şi tot nu mi-ai spus nimic despre el.
- Ştii ce cred? - Spune-mi.
Cred că spui numai bazaconii.
Nu cred că există vreun război.
Eşti un luptător bătrân şi bolnav, abia aştepţi să lupţi,
aşa că inventezi poveşti ca să te justifici.
Apoi, îi atragi pe cei răniţi,
te aşezi confortabil şi te uiţi la ei cum îşi irosesc viaţa,
ca să te simţi important.
Stai jos.
Stai jos, Matty.
Totul a început cu secole în urmă.
Nimeni nu ştie exact când,
dar nămolul în care ne scufundăm...
E străvechi.
În acele vremuri, despoţii şi vasalii lor stăpâneau ţara.
Nici azi situaţia nu e prea diferită.
Brute însetate de sânge, jefuiau, violau, se îmbătau, vechea poveste.
Dar, într-o zi,
una din adunăturile astea de nemernici
dă peste ceva ce nu poate înţelege.
Adevărata comoară.
Nu aur sau pietre preţioase, nimic din astea.
Au descoperit secretul.
Ce secret?
Nemurirea.
Cum să readucă morţii la viaţă.
Fii serios, Stick.
Credeam că eşti catolic, Matty.
Credinţa ta nu e bazată pe un singur individ care face treaba asta?
Aşa că...
Eliberaţi de teama de moarte,
nenorociţii se răzvrătesc, îşi ucid stăpânul, preiau conducerea
şi îneacă ţărmul Orientului Îndepărtat
în sângele oricui le stă în cale.
Cresc în număr, putere, bogăţie...
Împânzesc Asia...
Şi până la urmă îşi găsesc un nume.
Yaminote.
Înseamnă "Mâna".
Şi aveau vreun scop?
Armament. Întotdeauna e vorba de armament.
Pistoale, bombe?
Mai rău.
E ceva numit Cerul Negru.
Şi ce face... Cerul ăsta Negru?
Nimeni nu ştie exact.
De ce?
Deoarece n-au activat niciodată vreunul.
Au încercat. Vor încerca din nou.
Dar...
Mâna a făcut o greşeală.
Şi-au făcut duşmani.
Asta e.
Se spune că era doar un puştan.
Mâna intră în sat, îi omoară pe toţi,
aproape.
Puştiul scoate cuţitul din pieptul mamei sale moarte...
Şi trece la treabă.
Îi seceră pe cei mai buni războinici ai Mâinii.
Toţi zac morţi, puştiul stă în picioare.
I-au dat şi lui un nume. Imaculatul.
Şi era doar un puşti? Singur?
Puştiul se face mare, strânge orice războinic poate.
Bărbaţi, femei, tineri, bătrâni, nu conta, câtă vreme se luptă.
Şi se luptă.
Fără milă.
E singurul obstacol de pe lumea asta împotriva Mâinii.
Bun, în acest basm...
Tu eşti Imaculatul, nu-i aşa?
Despre asta e vorba?
De asta nu ţi-am spus.
Nu, e în regulă. Te plasezi pe o poziţie de superioritate.
Găseşti Mâna, ţii sub control Cerurile Negre.
Ucizi când vrei tu.
Poţi să crezi sau nu.
Problema e că oraşul pe care ai jurat să-l aperi
e frontul principal al unui război despre care nu ştie că are loc.
Groapa aia e doar începutul.
Poţi să ucizi, să mori
sau să stai şi să priveşti cum arde Hell's Kitchen...
Războiul ăsta e mai presus de tine, de mine sau...
...de orice problemă ai avea.
Ai atras-o pe Elektra de partea ta, nu?
Bine ai venit în lume, băiete.
Elektra lucrează pentru mine.
Glonţul a străpuns craniul dlui Castle în partea dreaptă inferioară,
mai precis, în sutura sfenofrontală,
care e sutura craniană dintre osul sfenoid şi oasele frontale
de aici şi aici.
Ceea ce doreşte martorul să ne explice
este că Frank Castle, clientul meu, a fost împuşcat
de aproape, în stilul unei execuţii, în cap.
Aţi putea descrie rănile provocate dlui Castle de glonţ?
S-a fragmentat la impact, provocând leziuni
la nivelul lobului frontal drept şi al lobului temporal.
Care sunt efectele unui astfel de traumatism?
Dl Castle suferă de hiperactivitate a sistemului nervos simpatic.
Este o stare paroxismică şi continuă de luptă sau fugă,
în care sistemul nervos simpatic este hiperactiv.
Ca şi cum retrăieşte incidentul traumatic la nesfârşit.
Poate absorbi un om aparent paşnic într-un...
Haos mental şi afectiv.
Seamănă cu tulburarea de stres posttraumatic.
Nu, nu mergem pe ideea asta.
Doar... ascultă.
Aţi putea da o definiţie pentru juriu?
Reacţie acută de stres.
Are două aspecte.
Unu, inculpatul e atât de tulburat afectiv, încât pierde controlul.
Şi doi, inculpatul are o explicaţie plauzibilă
pentru această tulburare, din perspectiva sa.
Ştiţi că soţia, fiul şi fiica dlui Castle
au fost toţi omorâţi chiar sub privirile lui
când a suferit traumatismul cranian?
Un traumatism care, după cum spuneţi,
îl menţine într-o stare continuă de haos mental şi afectiv?
Da, ştiu.
Ţinând cont de acestea, aţi spune că starea mentală a dlui Castle
îndeplineşte criteriile "reacţiei acute de stres"?
Obiecţie, îl obligă să tragă o concluzie.
Dnă judecător, dr. Lee este expert neurolog.
Este calificat pentru a formula o părere,
părere care nu e doar relevantă, ci e chiar imperativă pentru caz.
Se respinge.
Doctore Lee?
Personal, sunt convins că suferă de reacţie acută de stres, da.
Cineva care suferă de reacţie acută de stres
e capabil să premediteze voit o crimă?
Orice infracţiune va fi considerată crimă pasională.
Câţi pacienţi de-ai dv.
au asistat la uciderea violentă a familiei chiar în faţa lor?
În afară de Frank Castle?
Este singurul.
Consideraţi că circumstanţele care determină starea mentală a lui Frank
sunt diferite de ale celorlalţi pacienţi?
Da.
Şi care ar fi diferenţa, în termeni simpli?
Frank Castle a trăit un iad.
Mulţumesc.
Mi-ai ucis tatăl! Nu mă interesează prin ce-ai trecut!
- Linişte în sală! - L-ai ucis!
- L-am văzut în sicriu... - Vă rog să-l scoateţi din sală.
Era tatăl meu, iar acum a murit!
Mă adresez fiecăruia dintre dv. să omiteţi această izbucnire
şi să nu vă influenţeze opiniile în acest caz.
Eu am făcut asta.
Nu?
I-am luat tatăl de lângă el. Eu am făcut asta.
Da, aşa e.
Frank, nu o să te judec.
Ţi-a fost greu în sală, nu? A fost...
A fost dificil?
Da.
Ascultă.
Trebuie să faci ceva pentru mine.
Trebuie să depui mărturie.
De ce? De ce aş...
Juriul trebuie să ştie ce-ai păţit, ce înduri în fiecare zi.
După ziua de azi...
Nu cred că mai avem altă opţiune.
Cum?
Şi ce crezi că se va întâmpla? Nu vom câştiga.
Nu, dar încă putem să reducem acuzaţiile.
Poate nu e important pentru tine, dar e important pentru mine.
Toţi consideră că eşti un monstru.
Însă eu ştiu că nu eşti. Nu eşti!
Eşti sigură?
Şi dacă îi găsesc pe cei care mi-au ucis familia?
Dacă...
Dacă nu se schimbă nimic?
Dacă aşa sunt eu acum?
Nu crezi că meriţi să afli şi tu?
Foggy!
Bună.
A acceptat. O să depună mărturie.
- Vorbeşti serios? - Da.
Dacă nu ai altă idee, cred că...
Cum s-a ajuns aici?
Individul ăsta e un criminal.
A omorât taţi şi fraţi. L-ai auzit pe puştiul ăla.
De ce îl ajutăm?
Chiar crezi că Frank e absolut sănătos mental?
- Cred că e dus cu pluta. - Da?
Ei bine, de-aia îl ajuţi.
Lasă-l să depună mărturie, Foggy.
La naiba. Bine.
- Cu o condiţie, totuşi. - Spune.
- Matt o să pună întrebările. - Nu.
- Ba da. - Nu.
Te descurci de minune. O faci pe Reyes să se apere.
Nu ai nevoie de Matt.
- Ba da! - De ce faci aşa mereu?
De ce îi acorzi lui Matt încredere când te descurci şi singur?
Suntem parteneri dintr-un motiv.
Eu sunt mai bun la unele lucruri, iar el, la altele.
El e mai bun la asta.
Abia dacă a stat două secunde cu Frank.
Ştiu, dar puştiul ăla ne-a distrus aproape complet.
Iar acum, Matt e cel mai potrivit să-l interogheze pe Frank.
Pur şi simplu, este.
Bine. Îl anunţ.
- Îmi pare rău... - Când ne-am întâlnit...
A fost soarta?
A fost noroc?
Sau a fost o misiune?
Misiune.
Stick m-a antrenat multă vreme, ca şi pe tine.
Nu e un om sentimental, dar voia să te aducă înapoi.
Voia să uiţi de lege, de prieteni...
De oraş.
A crezut că pot să te abat de la drumul tău.
A avut dreptate.
Nu.
S-a întâmplat ce i-am promis că nu o să se întâmple niciodată.
M-am îndrăgostit de tine, Matthew.
Poţi să-mi asculţi bătăile inimii, dacă trebuie.
Ştii că e adevărat.
Stick mi-a spus despre o organizaţie secretă japoneză.
Mâna.
Nu se vor opri până nu vor prelua tot oraşul.
Până nu vor omorî toţi membrii Imaculaţi.
- Pe Stick... - Pe tine.
Trăim în bătaia puştii.
Vrei, nu vrei.
Nu înseamnă că trebuie să luptăm cum vrea Stick.
El îşi ucide duşmanii, noi nu trebuie s-o facem.
Faci ca alegerea să pară uşoară.
Nu, nu e uşoară. E imposibilă.
E o alegere, şi o fac în fiecare zi.
În fiecare secundă, uneori.
Poţi şi tu.
Sunt lucruri despre mine pe care nu le ştii.
- Nu mă interesează. - Vreau să ştii.
Nu contează ce-ai făcut în trecut.
Oricine ai ales să fii, acum eşti liberă, ai înţeles?
Ai fi putut să-i omori la groapă, dar n-ai făcut-o.
Nu eşti Stick.
La naiba cu el dacă te-a făcut să simţi că eşti, doar şi o secundă.
- Te aude. - Nu mă interesează.
Când ţi-era rău, când am crezut că o să te pierd...
M-am...
M-am simţit pustiit.
Nu am niciun motiv să am încredere în tine.
Mi-ai spus atâtea minciuni că nu pot să le număr.
Dar dacă te desprinzi de Stick...
Fii cu mine.
Fii de partea mea în acest război.
În felul meu.
În felul nostru.
De ce eşti atât de bun?
Nu sunt.
Ba da.
Ai o lumină interioară.
Am încercat s-o înăbuş în facultate.
Mă bucur că n-am reuşit.
A venit cineva.
Ai musafiri.
Bună.
Karen...
Bună.
Hai să...
- Să mergem undeva. - Nu. De ce?
- Ca să vorbim. - Nu vreau.
Ştiu că arată aiurea, dar de fapt, nu e.
Nu contează.
Frank Castle va depune mărturie mâine.
Prietenul tău are nevoie de ajutor.
Asta e tot.
Mi-a făcut plăcere.
FRANK ESTE UN UCIGAŞ!
Grupul de admiratori e aici.
Probabil că s-a aflat că va depune mărturie.
Matt ar face bine să vină.
Dacă nu vine, o să supravieţuim. Bine?
Karen, îmi pare rău pentru...
Foggy vrea să explice anumite detalii.
Da, ai vrut să vin?
Să ne lămurim.
Nu te afli aici pentru că ai fi un avocat sau un om mai bun.
Ci pentru că eşti cam la fel de nebun ca Frank Castle, atât.
M-ai chemat aici ca să mă insulţi?
Te-am chemat ca să te mai faci şi tu util, din când în când.
Frank trebuie să-şi spună povestea
în aşa fel încât să rămână în libertate şi în viaţă.
Nimeni nu ştie povestea, în afară de tine, fiind cine eşti.
Foloseşte suferinţa provocată mie şi lui Karen într-un scop bun.
Acum ar fi momentul.
Dle avocat, începem?
Un moment, dnă judecător.
Ai citit însemnările din cazul Schoonover şi Lee?
Da.
Uite care-i planul. Ajută-l pe Frank cu povestea.
Fă legătura între colonel şi neurolog.
Nu trebuie să demonstrăm că versiunea lui Frank e adevărată.
Trebuie să convingem juriul că el o crede şi că o retrăieşte în fiecare zi.
Putem să-l închidem într-un ospiciu, unde-i e locul.
- Dle avocat? - Da.
Dnă judecător, apărarea îl cheamă ca martor pe Frank Castle.
Aprod, adu-l pe inculpat, te rog.
Spune-mi ce se întâmplă.
Frank e îmbrăcat în costum.
Arată mai bine decât am arătat eu vreodată, şi nici nu are cravată.
JUSTIŢIE
Linişte.
Gândeşte-te bine ce vrei, Frank.
- Ceva nu e în regulă. - Nu mai putem da înapoi.
Juri solemn să spui adevărul
şi numai adevărul, aşa să-ţi ajute Dumnezeu?
Jur.
Spune-ţi numele, pentru a fi înregistrat.
Frank Castle.
Dle Castle, ai fost acuzat de crime pasibile de pedeapsa capitală.
Ai fost numit un criminal incapabil de empatie sau de remuşcare.
Da. Aşa am auzit.
Frank... Pot să-ţi spun Frank?
Da.
Frank, am aflat multe despre chimismul neurologic
şi psihologie, despre tot ce se petrece,
ştiinţific sau altfel, în creierul tău.
Aş vrea să-ţi pun o întrebare.
Ce s-a întâmplat în acea zi?
În ziua în care familia ta a fost omorâtă în mod tragic.
E în regulă, Frank.
- Înţeleg, e foarte greu. - Oare?
Chiar înţelegi?
Eu cred că nu înţelegi nimic.
Cer permisiunea de a-l declara martor ostil, dnă judecător.
Se acceptă.
Bine, Frank.
Nu vrei să ne spui? O să-ţi spun eu.
O să-ţi spun exact ce fel de om eşti.
Eşti omul de care acest oraş are nevoie.
Doamnelor şi domnilor, ştim că acest oraş are nevoie de ajutor.
Are nevoie acum.
Nu mâine, nu săptămâna viitoare, nu când va sosi vremea
în care corupţia rămasă în urma lui Fisk vă dispărea definitiv,
iar poliţia va fi din nou pe picioarele ei.
Avem nevoie acum.
Deoarece acest oraş este bolnav.
Iar poliţiştii nu-l pot îndrepta singuri, au nevoie...
Cu toţii avem nevoie de oameni dispuşi să lupte.
De oameni care îşi riscă viaţa
pentru ca noi să ne simţim siguri în propriul cartier.
De cei pe care distinsa dnă procuror se străduieşte să-i distrugă.
New York are nevoie de aceşti oameni.
Avem nevoie de eroi.
Linişte.
Ajutorul pe care îl oferă
şi speranţele pe care le trezesc.
Frank Castle a vrut să ajute, dar a mers prea departe.
A împuşcat şi a ucis oameni.
E împotriva legii.
A încălcat legea de nenumărate ori.
Nici eu nu-l plac,
dar există un detaliu, el nu e un criminal obişnuit.
Nu are intenţii diabolice.
Frank Castle este de fapt un om bun. E doar...
Nu mai ştie diferenţa dintre bine şi rău.
Nu trebuie pedepsit pentru asta.
Trebuie ajutat.
Noi trebuie să-l ajutăm.
Un astfel de om este Frank Castle.
Iar acum, dv. trebuie să decideţi ce fel de juriu vreţi să fiţi.
Nu mai avem întrebări, dnă judecător.
Dnă...
Dnă judecător?
Pot să spun ceva?
Spuneţi.
Ştiţi acei...
Acei oameni?
Cei pe care i-am terminat, pe care i-am omorât?
Vreau să ştiţi că aş face-o din nou.
Asta e o bătaie de joc, clar?
E o şaradă, o prefăcătorie.
- Un rahat că aş fi nebun. - Limbajul!
Nu sunt nebun!
Nu sunt nebun.
Aţi înţeles?
Ştiu ce am făcut.
Ştiu cine sunt.
Şi nu am nevoie de ajutorul vostru.
Sunt sănătos la cap
şi toţi nenorociţii,
toţi jegoşii, toţi nemernicii pe care i-am omorât...
- Am făcut-o pentru că mi-a plăcut! - Linişte!
Mi-a plăcut la nebunie! Stau aici şi mă mănâncă palmele.
Abia aştept s-o fac din nou.
Şi credeţi că o să mă trimiteţi la nebuni?
Că vreun doctor o să mă împiedice să fac ceea ce vreau să fac?
N-o să se întâmple! Nu cât sunt eu de serviciu!
Voi îmi spuneţi Justiţiarul, nu-i aşa?
Justiţiarul mare şi rău.
- Aprod. - Iată-mă!
- Îndepărtaţi martorul. - Asta aţi vrut!
Eu sunt Justiţiarul! Sunt chiar aici!
Aţi cerut-o, vă arăt eu!
Toţi care aţi venit azi aici voiaţi să mă smiorcăi, să cer îndurare?
Ei bine, să vă ia naiba!
M-aţi auzit? Sunt vinovat.
Haideţi, vă rog, dnă judecător! Sunt vinovat, m-aţi auzit?
Sunt vinovat! Sunt vinovat!
Îi omor pe toţi! Îi omor pe toţi, pe rând!
Cum a fost posibil?
Nu era Frank cel de ieri.
Oameni buni...
- Cred că a fost constrâns. - Să facă ce?
Să strige că vrea sentinţe pe viaţă multiple?
- Tu l-ai provocat. - Poftim? N-am...
- Ce tot spui... - Totul era aranjat pentru tine.
Am fi reuşit. Am fi reuşit să-i reducem capetele de acuzare.
Tu trebuia doar să-l faci să-şi spună povestea.
- Ai început cu ţara justiţiarului. - Foggy, nu coopera!
Mă bucur că am pierdut. Ai auzit? Mă bucur.
- Foggy... - Karen, lasă-l să plece.
Nu vreau să aud.
- Putem vorbi cinci secunde, te rog? - Nu vreau să aud altă scuză ieftină!
Poate eşti alcoolic. Poate eşti într-un club de lupte.
Poate că te culci cu un întreg harem.
Nu mă priveşte, am terminat-o.
Ai dreptate.
Acest oraş chiar are nevoie de eroi.
Dar tu nu eşti unul din ei.
Cred că te simţi ca naiba.
Întoarce-te în pat.
Abia mă ţin pe picioare.
Atunci, întoarce-te în pat.
Nu.
Nu mai vreau să fiu de partea ta.
Vreau să fiu cu el.
- Nu fi proastă. - Mai are nevoie de antrenament.
Abia a aflat despre Mână...
Moale.
Matt Murdock e moale.
Şi te-a înmuiat şi pe tine.
Ai lăsat garda jos.
Întoarce-te în pat, Ellie.
- Nu sunt copil. - Nu poţi să fii cu el.
De ce?
Nu poţi schimba ceea ce eşti.
Matthew crede că pot.
Iar eu îl cred.
Ieşi afară.
Până nu mă fac rea.
Mă ameninţi?
Poţi să fii sigur că da.
Pleacă.
Ce crezi că o să spună...
...când va afla ce eşti?
Ce ai fost dintotdeauna?
Încă nu i-ai spus...
Nu-i aşa?
Ieşi.
În afară de faptul că te-am salvat...
...habar n-ai de ce anume te-am ferit.
Pot să mă apăr singură.
Rămâne de văzut.
M-am săturat de amatorii ăştia. Trebuie să reunim gaşca.
Mergem la Zid.
Unde e Stick?
Am făcut o alegere.
Nu i-a plăcut.
Vreau să fiu cu tine.
Eşti singura persoană din lume care mă crede bună.
Ai pierdut azi.
Nu contează.
Ai pierdut mai mult decât procesul.
Da.
Nu te-am pierdut pe tine.
Îmi pare rău.
Mie nu.
Cum facem să meargă?
Relaţia noastră?
Cum o să reuşim?
Nu ştiu.
Dar o să ne dăm seama.
Dar nu acum.
Acum trebuie să te odihneşti.
Pentru cine lucrezi?
Cine te-a trimis?
Răspunde!
Să le spui, oricine ar fi ei,
că o să-i găsesc şi, când se va întâmpla asta, o să...
Nu...
Eşti doar un copil.
Elektra, nu... Nu...
Ce ai făcut?
Asta sunt eu.
Mă mai vrei?
Matthew.
Matthew!
E în regulă.
Mă ocup eu.
Din ordinul cui?
Al directorului. E vreo problemă?
Noi nu suntem anunţaţi, aici.
Uită-te la mine, Frank! Uită-te la mine!
Te aranjez eu!
E o promisiune!
Îţi promit!
Pe aici.
Văd că ai primit mesajul meu.
Subtitrare: Retail